SCIENTIFIC PAPERS OF THE UNIVERSITY OF PARDUBICE STRUKTURALIZACE DEGRADAČNÍCH PROCESŮ SE ZAMĚŘENÍM NA KAVITAČNÍ OPOTŘEBENÍ
|
|
- Pavlína Švecová
- před 7 lety
- Počet zobrazení:
Transkript
1 SCIENTIFIC PAPERS OF THE UNIVERSITY OF PARDUBICE Series B The Jan Perner Transport Faculty 5 (1999) STRUKTURALIZACE DEGRADAČNÍCH PROCESŮ SE ZAMĚŘENÍM NA KAVITAČNÍ OPOTŘEBENÍ Františka PEŠLOVÁ 1), Přemysl JANÍČEK 2), Vladimír FUIS 2) 1) Katedra dopravních prostředků, Univerzita Pardubice 2) Ústav mechaniky těles, VÚT Brno 1. Úvod Pro současnou dobu, charakterizovanou mohutným a všestranným nasazováním počítačů, je charakteristická nejen informační exploze zasahující všechny lidské činnosti, ale též tendence řešit problémy kolem nás komplexními přístupy v podobě využívání experimentálního, výpočtového a znalostního modelování. Přemíra informací, které na nás v odborné i společenské sféře každodenně doléhají, mimo jiné vyžaduje, abychom již existující i vznikající poznatky strukturalizovali, a tím je činili přehlednými. Také složitost problémů, řešených v technické vědě a technické praxi, vede k nutnosti řešit je interdisciplinárně, což vyžaduje mít ujasněné obsahové stránky používaných pojmů. To byly podstatné důvody, které vedly autory tohoto příspěvku k pojednání o degradačních procesech a detailněji o jednom z nich, o kavitačním opotřebení. Strukturalizace entit souvisejících s degradačními procesy je realizována v duchu systémového pojetí. 2. Vymezení pojmu degradace a její vlastnosti Pojem degradace lze na nejobecnější úrovni vymezit takto: Degradace je proces zhoršování vlastností určitého reálného nebo abstraktního objektu v konkrétních časoprostorových podmínkách. Scientific Papers of the University of Pardubice Series B - The Jan Perner Transport Faculty 5 (1999)
2 Podle druhů objektů lze pak hovořit o degradačních procesech u objektů: přírodních - degradace vlastností půdy, hornin, vodstva, moří, atmosféry, atd., biologických - u člověka degradují nejen vlastnosti jeho tkání ale i vlastnosti psychické, sociologických - degradace vlastností společnosti, sociotechnických - soustavy s interakcemi technika- společnost, technických - zejména ve vztahu ke strukturám objektů vyšetřovaným jako soustavy (degradovat mohou jak vlastnosti prvků tak i vazeb mezi prvky), tak ve vztahu ke svému okolí - jedná se o degradaci vlastností vazeb objektu se svým okolím. Je to poněkud nezvyklé, ale degradace, jako pojem vytvořený pro proces zhoršování vlastností objektů, má i sama o sobě své vlastnosti, jak vyplyne z následujícího členění degradací podle různých kritérií. A. Podle četnosti výskytu degradačního procesu A1 - Degradace diskrétní (jedno nebo více násobné) - zhoršení vlastností objektu nastává jednorázově, v určitém časově vymezeném intervalu. Např. u biologických objektů během onemocnění, během expozice nepříznivých vlivů okolí na člověka, u materiálů technických objektů, zejména v průběhu výroby materiálů nebo výroby či rekonstrukce objektů (svařování, nýtování). A2 - Degradace kontinuální - zhoršování vlastností objektu je v čase nepřetržité a s narůstajícím časem se zhoršování vlastností zvětšuje. Typickým případem u bioobjektů je degradace vlastností lidských tkání (vyjma nervové), u technických materiálů je typickým případem kumulace únavových poškození. B. Podle délky trvání degradací B1 - Degradace vratné (dočasné) - u některých typů tkání bioobjektů je možné farmakologicky nebo rehabilitačně degradační pochody zastavit, nebo obnovit původní vlastnosti tkání. B2 - Degradace nevratné (trvalé) - jsou charakteristické zejména pro materiály neživých objektů, typické jsou degradace v rámci únavového porušování. C. Podle velikosti degradované oblasti C1 - Degradace lokální - k degradací vlastností dochází v omezené oblasti vyšetřovaného objektu. Typickým případem je lokální degradace vlastností atmosféry v podobě ozónové díry. U biomateriálů dochází k degradacím tkání v místě traumat. U strojních součástí nastává v mnoha případech degradace pouze v povrchových vrstvách tělesa, a to při interakci jejich povrchů s jinými tuhými tělesy nebo tekutinovými (kapalnými či plynnými) médii. C2 - Degradace globální - k degradaci vlastností dochází v celém objemu vyšetřovaného tělesa. D. Podle vztahu k funkčnosti objektu Františka Pešlová, Přemysl Janíček, Vladimír Fuis: Strukturalizace degradačních procesů se zaměřením na kavitační opotřebení
3 D1 - Degradace funkčně přípustné - velikost degradačních změn nevede ke změně funkčnosti tělesa, a tedy ke vzniku mezních stavů., D2 - Degradace funkčně nepřípustné - degradace vlastností jsou takového rázu, že objekt nemůže vykonávat svou funkci, což znamená že dochází ke vzniku mezního stavu. U bioobjektů jsou to případy selhání orgánů (jater, srdce, slinivky, ledvin), u technických objektů jsou to např. mezní stavy porušení soudržnosti materiálu (trhliny, lomy), mezní stavy deformace a mezní stavy stability. E. Podle doby jejich vzniku E1 - Degradace vzniklé v době vzniku objektu - u bioobjektů jsou to degradace tkání a tím i orgánů v prenatálním období, u technických materiálu v procesu jejich výroby. E2 - Degradace vzniklé v procesu života objektu u člověka během jeho života, u TO za jeho provozu. 3. Členění materiálových vlastností konstrukčních materiálů Předmětem zkoumání v tomto příspěvku jsou především technické objekty a u nich degradace vlastnosti materiálů prvků a vazeb jejich struktur. Pro současné technické objekty je charakteristické, že prvky jejich struktur jsou značně heterogenní. Jedná se o: heterogenitu druhovou - prvky mohou být vyrobeny z různých, ovšem funkčnosti a spolehlivosti technického objektu podřízených materiálů: kovových (čistých kovů, neželezných slitin, ocelí a litin), přírodních a syntetických polymerů, anorganických nekovových materiálů (polovodičů, keramiky, skla apod.) a různých typů kompozitních materiálů, heterogenitu vlastnostní (oborově-vlastnostní) - prvkům mohou být přisuzovány různé typy vlastností, zejména vlastnosti mechanické, spolehlivostní, technologické, fyzikální, chemické, apod. Další zúžení problematiky spočívá v tom, že je především zaměřena na degradační procesy těch materiálových vlastností, které souvisejí se ztrátou mechanické funkčnosti technických objektů a jejich prvků, zejména v důsledku opotřebování funkčních povrchů a porušování soudržnosti materiálu. Mechanické vlastnosti konstrukčních materiálů lze členit na tyto skupiny: A. Mechanické vlastnosti konstitutivní Jedná se o vlastnosti materiálů vyjadřujících jejich chování v procesu zatěžování v závislosti na přetvoření materiálu. Tato chování jsou popisována příslušnými matematickými závislostmi, označovanými jako konstitutivní (fyzikální) vztahy či rovnice. Jsou to závislosti mezi prvky tenzoru napětí a tenzoru přetvoření, v nichž se vyskytují i příslušné materiálové charakteristiky. Např. pro lineárně se chovající materiál a pro obecnou prostorovou napjatost je konstitutivním vztahem zobecněný Hookův zákon, který obsahuje příslušné moduly pružnosti a součinitele příčné kontrakce.ty se běžně Scientific Papers of the University of Pardubice Series B - The Jan Perner Transport Faculty 5 (1999)
4 označovaly jako elastické konstanty. Jenže chování materiálů není jenom elastické a navíc to nejsou konstanty, protože mohou být různě závislé (např. rychlostně, deformačně apod.). Proto je vhodné pro materiálové charakteristiky v konstitutivních vztazích použít pojem konstitutivní charakteristiky materiálu. Typ a počet těchto charakteristik závisí na charakteru chování materiálu (elastické, elasticko-plastické, vizkoeleastické) a na charakteru směrové anizotropie (izotropie, ortotropie, příčná izotropie, obecná anizotropie). B. Mechanicko-fyzikální vlastnosti Patří sem následující charakteristiky: tlumící vlastnosti materiálu (např. logaritmický dekrement útlumu), teplotní roztažnost materiálu (lineární, objemová), tažnost, kontrakce, tvrdost, houževnatost. C. Tepelné, elektrické a magnetické vlastnosti D. Strukturní vlastnosti strukturní nečistoty - např. u ocelí v podobě škodlivých příměsí P, S, Cu Sn, nežádoucích plynů (vodík, dusík, kyslík) a doprovodných a technologických přísad (Mn, Si, Al apod.) strukturní nehomogenita strukturní heterogenita E. Technologické vlastnosti Patří sem: tvářitelnost, slévatelnost, svařitelnost a obrobitelnost. F. Spolehlivostní vlastnosti F1 - na úrovni mikrostruktury materiálu - oblast lomové mechaniky prahová hodnota součinitele intenzity napětí rychlost šíření trhlin lomová houževnatost F2 - na makroúrovni (jsou uvedeny ve sledu, v jakém se vyskytují v tahovém diagramu): mez kluzu exponent a koeficient deformačního zpevnění meze plastické stability mez pevnosti tvárné, křehké, únavové (v tahu, tlaku, ohybu, krutu), creepové, koroze pod napětím F3 - odolnosti proti různým druhům opotřebení (adhezivní, abrazivní, erozivní, kavitační, korozní, atd.). Františka Pešlová, Přemysl Janíček, Vladimír Fuis: Strukturalizace degradačních procesů se zaměřením na kavitační opotřebení
5 4. Členění degradačních procesů V tomto odstavci je uvedeno rozčlenění degradačních procesu u konstrukčních materiálů v poněkud odlišném členění, než je doposud používáno. Autoři se domnívají, že předkládané členění je strukturně přehlednější, přičemž zachovává vžité členění na degradace výrobní a provozní. A. Výrobní degradace A1. Degradace v procesu výroby materiálu A2. Degradace v procesu výroby technického objektu B. Provozní degradace B1. Degradace v makroobjemech těles únavové degradační procesy creepové degradační procesy B2. Degradace v povrchových vrstvách těles Tyto degradace vznikají na površích těles v důsledku jejich interakcí se svým okolím. Tím mohou být jiná tělesa, nebo různé druhy kapalných a plynných médií. Vzniklé degradace mohou mít charakter: nepříznivých změn materiálových vlastností v povrchových vrstvách, s možnými následnými procesy porušování soudržnosti materiálu, tvarových a/nebo rozměrových změn povrchů těles, označovaných jako opotřebení. K typickým degradačním procesům v povrchových vrstvách těles patří opotřebení a koroze, které lze na obecné úrovni vymezit takto: Opotřebení je nežádoucí trvalá změna kvality povrchu tělesa způsobená mechanickými procesy, které mohou být doprovázeny procesy fyzikálními, elektrickými, chemickými nebo radiačními. Koroze jako degradační proces je samovolně probíhající proces chemického nebo fyzikálně-chemického znehodnocování materiálů v důsledku jejich interakcí s různými tekutinovými médii. Jednotlivé druhy degradačních procesů v povrchových vrstvách těles mohou vznikat v důsledku těchto typů interakcí: I1: těleso - těleso: a) adhezivní opotřebení b) abrazivní opotřebení c) vibrační opotřebení d) kontaktní únava I2: těleso - tekutinové médium: a) erozivní opotřebení Scientific Papers of the University of Pardubice Series B - The Jan Perner Transport Faculty 5 (1999)
6 b) kavitační opotřebení c) korozní opotřebení I3: kombinace interakcí: a) porušování korozí za napětí b) kavitace v interakci s korozí c) interakce únavy s korozí d) interakce únavy s creepem 5. Kavitace a strukturovanost její procesů Kavitace je negativní jev vznikající v hydraulických technických objektech (dále též HTO), který mění vlastnosti povrchových vrstev těch jejich částí, které jsou v interakci s kavitační oblastí v kapalině, v důsledku čehož dochází k nežádoucím zhoršením vlastností a výkonových parametrů těchto zařízení, případně jejich vyřazení provozu. Kavitační oblast je ta část objemu kapaliny v níž dochází k zániku plynnou fází naplněných dutin v kapalině (kavitačních bublin). V duchu systémového přístupu je vhodné kavitaci vyšetřovat strukturovaně, a to ve vztahu k objektům a procesům, které na nich probíhají. Z hlediska objektové strukturalizace vzniká kavitační poškozování v interakci dvou objektů, a to tuhého tělesa a kapalného média. Z hlediska procesní strukturalizace se proces kavitace skládá z těchto dílčích procesů (obr.1): P1 - vlastní kavitační proces (kavitace v užším slova smyslu), který může mít různé fyzikální podstaty P2 - proces interakce kavitační oblasti s povrchem pevného tělesa, s důsledky mechanickými, akustickými, chemickými, hydraulickými, elektrochemickými a výkonovými. P3 - deformační procesy v povrchové a podpovrchové vrstvě pevného tělesa vyvozující v ní deformačně-napjatostní stav. P4 - proces změny mechanických vlastností materiálu. P5 - korozní procesy v povrchové vrstvě tělesa. P6 - degradační procesy materiálu v povrchové a podpovrchové vrstvě. Jsou to procesy porušování soudržnosti materiálu vedoucí ke vzniku mikrolomů s následným oddělováním částic materiálu z povrchové vrstvy tělesa, což bývá též označováno jako kavitační eroze. Vyskytují-li se v průběhu degradačních procesů i procesy korozní a chemické, pak obvykle dochází k synergickému efektu. Z procesní strukturalizace je zřejmé, kavitační problémy je nutno řešit interdisciplinárně, v součinnosti oborových pracovníků (obor turbin, čerpadel, potrubí Františka Pešlová, Přemysl Janíček, Vladimír Fuis: Strukturalizace degradačních procesů se zaměřením na kavitační opotřebení
7 Obr. 1 Struktura procesů kavitace Scientific Papers of the University of Pardubice Series B - The Jan Perner Transport Faculty 5 (1999)
8 apod.), inženýrské mechaniky (hydro a termomechanika, mechanika těles, lomová mechanika, mezní stavy) a materiálového inženýrství. 6. Typy problémů souvisejících s kavitací V problematice kavitace k základním typům problémů patří problémy provozní, havarijní, rekonstruktivní, likvidační, konstruktivní a poznávací (obr.2). Obr.2 Struktura procesů související s kavitačním porušováním A. Provozní problémy Vznik provozních problémů je signalizován tím, že se zhoršují hodnoty parametrů vlastností a chování hydraulických strojů a zařízení, konkrétně parametrů: mechanických (zvrásnění povrchu tělesa, jeho zdrsnění, změna reliéfu povrchu, trhliny, kaverny, lomy, vibrace,...) hydraulických (zhoršené obtékání těles, zhoršená kvalita kapaliny,...) akustických (zvýšená hlučnost v důsledku kavitačního procesu a mechanických vibrací), výkonových (pokles výkonů strojů, zhoršené účinnosti,...). Jestliže jsou uvedené změny hodnot parametrů zjistitelné ale z hlediska provozu HTO jsou nepodstatné, stav HTO je průběžně sledován. Stanou-li se tyto změny podstatnými, pak podle závažnosti možných důsledků je HTO: subjektem opravován (úprava povrchu broušením, chemicko-tepelným zpracováním, navařením ochranné vrstvy, výměna porušeného prvku HTO, vyčištění kapaliny,...), rekonstruován (viz rekonstruktivní problém), likvidován (demontován - Sběrné suroviny). B. Havarijní problémy Za určitých okolností (nedostatečná údržba či kontrola HTO, vznik mezních stavů únavové, resp. křehké pevnosti,...) může nastat neočekávaná havárie HTO v důsledku kavitačního porušování soudržnosti. Provozní problém se stává problémem havarijním se všemi možnými důsledky, a to národohospodářskými, ekonomickými i právními. Františka Pešlová, Přemysl Janíček, Vladimír Fuis: Strukturalizace degradačních procesů se zaměřením na kavitační opotřebení
9 C. Rekonstruktivní problémy Jednou z možností jak vyřešit provozní problém je rekonstrukce HTO. Ta může spočívat ve změnách: konstrukčních - změny geometrie či topologie prvků HTO vedoucích ke změně proudových podmínek kapaliny v HTO, které zamezují vzniku kavitačních oblastí a tím i procesů, materiálových - změna druhu materiálu. D. Konstruktivní problémy V souladu s [2] je konstruktivní problém formulován takto: Vytvořit ve vymezené blízké budoucnosti technický objekt tak, aby v době svého vzniku měl požadované vlastnosti a chování. Jedná-li s o HTO, pak jednou z požadovaných vlastnosti je, aby byl odolný vůči vzniku a důsledkům kavitace. Pro současnou dobu by mělo být charakteristické, aby nové TO se navrhovaly progresivními přístupy, k nimž patří komplexní modelování, počítačové podpory a paralelní inženýrství [1]. Pro tyto přístupy je charakteristická komplexnost a interdisciplinarita řešení problémů v níž má nezastupitelné místo i materiálové inženýrství. E. Poznávací problémy Jedná se o množinu problémů souvisejících s experimentálním a teoretickým vyšetřováním: fyzikálních podstat kavitačního procesu a procesu kavitačního porušování, vlivů různých fyzikálních, chemických a mechanických veličin na uvedené procesy, vhodných konstrukčních provedení HTO vedoucích k minimalizaci vzniku kavitačních procesů a tím i kavitačního opotřebení, kavitační odolnosti různých typů materiálů a různých typů povrchových úprav prvků HTO, interakce mechanického kavitačního porušování s korozními a chemickými procesy, podmínek, za nichž je možno kavitační procesy potlačit nebo dokonce odstranit. Dominantní metodou při řešení uvedených problémů je v současnosti experimentální modelování (odst.7.2) v součinnosti s modelováním výpočtovým (odst.7.3). 7. Modelování kavitačních procesů 7.1 Členění modelování Modelování je v současnosti nejprogresivnějším přístupem k řešení problémů. Je označováno též jako nepřímý přístup k řešení problémů, protože problém se řeší s využitím pomocného, tzv. modelového objektu (též MO). Podle charakteru tohoto objektu se rozlišují různé typy modelování [1]: Scientific Papers of the University of Pardubice Series B - The Jan Perner Transport Faculty 5 (1999)
10 Modelování materiální (fyzické) - MO je fyzicky vymezitelný materiální objekt na němž se realizuje experiment. Toto modelování lze členit na podobnostní, analogové a experimentální [1], [2]. Modelování výpočtové (teoretické, často též označované jako matematické ) - u něhož MO má charakter matematické teorie. Realizace výpočtového modelování vyžaduje: a) existenci matematické teorie (též MT) popisující ten jev, proces, chování, atd., které jsou předmětem řešení problému, b) matematickou řešitelnost MT, c) realizovatelný výpočtový algoritmus vycházející z MT, d) výpočetní prostředek na němž lze výpočtový algoritmus realizovat, e) vstupní údaje do výpočtového algoritmu. Pokud nejsou splněny požadavky b) až e) pak matematická teorie není modelovým objektem MO, protože není prostředkem k řešení problému a nelze hovořit o matematickém modelování (detailnější analýza viz [1] a [2]). Modelování znalostní - v současné době je spjato především s využitím metod umělé inteligence, zejména znalostních a expertních systémů [1], které jsou pak modelovými objekty. Informačními zdroji do databází údajů a znalostí těchto systémů mohou být: technické normy a předpisy, vědomosti, znalosti, poznatky a zkušenosti expertů, poznatky získané experimentálním a výpočtovým modelováním procesů kavitace a kavitačního porušování. 7.2 Experimentální modelování procesu kavitačního opotřebení Vzhledem ke složitosti matematického popisu procesu kavitačního opotřebení je v současnosti experimentální vyšetřování tohoto procesu nejpoužívanější i nejefektivnější metodou. Lze ho považovat za experimentální simulační modelování, protože v laboratorních podmínkách se simulují procesy kavitace vedoucí ke kavitačnímu porušování [8],[9]. Jestliže se experimentálně řeší přímý kavitační problém pak se experimentálně vyšetřují důsledky kavitace na těleso u něhož je známá struktura materiálu a způsob vyvození kavitace na jeho povrchu. Cílem tohoto experimentálního modelování je zpravidla určení relativní kavitační odolnosti příslušného materiálu vůči kavitačnímu porušování [8], [9]. Aby se na zkušebních kavitačních zařízeních zkrátila doba experimentu, bývá experimentální objekt (obvykle zkušební tělíska) kavitačně aktivován podmínkách zvýšené intenzity kavitace, než jaká je v obvyklých provozních podmínkách v HTO. Nejpoužívanějším kritériem pro hodnocení chování materiálu v procesu kavitačního porušování je časová závislost hmotnostního úbytku dm materiálu z povrchu tělesa vyšetřovaná pro konkrétní způsob vybuzení kavitace a pro konkrétní typ Františka Pešlová, Přemysl Janíček, Vladimír Fuis: Strukturalizace degradačních procesů se zaměřením na kavitační opotřebení
11 materiálu. Při tomto způsobu modelování je vlastní proces kavitace i proces kavitačního porušování vlastně černou skřínkou, protože tyto procesy jsou experimentátorovi skryty, a na to, co v této černé skřínce probíhá, se usuzuje pouze z následných analýz metalografických (posuzování změn struktury), fraktografických ( posuzování charakteru trhlin a lomových ploch) a mechanických (tvrdost, zpevnění, elastické a pevnostní parametry materiálu). K důsledkům procesu kavitačního opotřebení patří zvrásnění a zdrsnění povrchu tělesa, změna jeho reliéfu, výskyt mikrotrhlin, kaverny v povrchu tělesa, hmotnostní úbytek materiálu a makrolomy tělesa. Tyto veličiny pak charakterizují kavitační opotřebení tělesa. K nejvíce používaným kritériím kavitačního opotřebení patří: a) délka inkubační doby - vyjadřuje dobu během níž nedochází k měřitelnému úbytku materiálu z povrchu tělesa, b) velikost zvýšení drsnosti povrchu tělesa, c) počet a hloubka kavitačních kráterů vzniklých za určitou dobu (dále též TK) působení kavitace, nebo za jednotku času na plošném obsahu jednotkové velikosti, d) plošný obsah porušeného povrchu tělesa za dobu TK, e) úbytek objemu nebo hmotnosti zkoušeného materiálu za dobu TK nebo za jednotku času (toto kritérium bývá označováno jako míra kavitačního opotřebení ), f) doba potřebná k dosažení určitého stupně kavitačního porušení, který je dán předchozími kritérii, g) rychlost kavitačního opotřebení, jako hodnota hmotnostního úbytku materiálu z povrchu tělesa za jednotku času, h) poměr plochy oblasti zasažené kavitačním opotřebením k celkové obtékané ploše tělesa. i) střední hloubka kavitačního poškození (určuje se jako podíl objemového úbytku materiálu a poškozené plochy). Kritéria b) až e) vlastně vyjadřují určitou míru opotřebení povrchu tělesa v procesu kavitačního porušování a slouží k posouzení tzv. absolutní kavitační odolnosti. Běžně je ovšem zavedena i tzv. relativní kavitační odolnost, jako poměr kavitačního opotřebení daného materiálu ke kavitačnímu opotřebení vztažného materiálu. Poznámka ke statistickému zpracování výsledků experimentálního modelování: Prakticky všechny vstupní veličiny do experimentálního modelování procesu kavitačního porušování mají statisticky náhodný charakter (určité statistické rozdělení a na zvolené hladině významnosti určitý konfidenční interval - jsou to veličiny intervalové). Stejný charakter proto musí mít i veličiny výstupní tvořené výsledky experimentu. Uvádění výsledků kavitačních experimentů v podobě funkční závislosti dm-t je zásadně nepřijatelné, protože neodpovídá fyzikální podstatě vyšetřovaných stochastických procesů a je v rozporu s požadavkem úrovňové vyváženosti všech činností realizovaných v rámci řešení problému. Statistický přístup k řešení problému Scientific Papers of the University of Pardubice Series B - The Jan Perner Transport Faculty 5 (1999)
12 kavitačního porušování ovšem vyžaduje realizovat statisticky významné množství opakovaných měření, což je finančně i časově náročné. 7.3 Výpočtové modelování kavitačních procesů Jak již bylo uvedeno, nutnou, nikoliv však postačující podmínkou k řešení problému výpočtovým modelováním je existence matematické teorie (MT) zpracovatelné do realizovatelného výpočtového algoritmu. Vzhledem k uvedené strukturovanosti procesu kavitačního porušování nemůže existovat jediná MT ale množina dílčích teorií, konkrétně těchto: MT procesu kavitace (vznik kavitačních bublin v kapalině ), MT popisující strukturu materiálu (např. Voronoiových mozaik [6]), MT umožňující výpočtové stanovení deformačně-napěťového stavu v materiálu od tlakových rázů vyvolaných implodujícími kavitačními bublinami, MT pro výpočtové modelování procesu porušování soudržnosti materiálu. Kdybychom pro výpočtové modelování formulovali problém stejně jako u experimentálního modelování, tedy stanovit závislost hmotnostního úbytku materiálu v závislosti na čase, pak bychom museli mít k dispozici tyto realizovatelné výpočtové algoritmy: A1 - Algoritmus pro kvantifikování zatížení povrchu tělesa od působení kavitace. A2 - Algoritmus pro automatické generování topologie struktury heterogenního materiálu, a to na základě statisticky pojatých poznatků o struktuře příslušného materiálu. Algoritmus by pro zadaná i procentuální objemová množství jednotlivých složek materiálu rozmísťoval jeho prvky (krystalická zrna, inkluze) náhodně po zadané oblasti, přičemž by respektoval charakteristické tvary zrn a velikost, případně jejich orientaci. Ve vytvořené oblasti by se nesměly vyskytovat vzájemně se překrývající zrna, případně mezery (pokud nejsou cílevědomě zadány). Jako ilustraci takové topologie polykrystalického materiálu je možno uvést Voronoiovy mozaiky pro 2D a 3D prostory [6], [7], [10], [11]. A3 - Algoritmus, který by byl schopen určovat změny mechanických vlastností materiálu v závislosti na charakteru a velikosti předchozího zatěžování. A4 - Algoritmus, který by určoval hodnoty elastických a pevnostních materiálových charakteristik v každém časovém okamžiku v závislosti na předchozí historii zatěžování, jemu odpovídajících deformačně-napěťových stavů a na typu těchto zatížení. A5 - Algoritmus pro určování zbytkové napjatosti od výrobních technologických procesů a od technologických úprav povrchu tělesa. A6 - Algoritmus pro určování provozní deformace, přetvoření a napjatosti od provozního zatížení HTO (provozní napjatost). A7 - Algoritmus pro určování deformace a napjatosti v povrchové vrstvě tělesa od kavitačních tlakových rázů působících na toto těleso (kavitační napjatost). Františka Pešlová, Přemysl Janíček, Vladimír Fuis: Strukturalizace degradačních procesů se zaměřením na kavitační opotřebení
13 A8 - Algoritmus pro určování výsledné napjatosti, která je průnikem napjatosti zbytkové, provozní a kavitační. A9 - Algoritmus pro určování změny tvaru reliéfu povrchu tělesa, způsobenými deformačně-napěťovými stavy v povrchové vrstvě tělesa. A10 - Algoritmus popisující interakci korozních procesů v povrchové vrstvě tělesa. A11 - Algoritmus určující dobu a místo vzniku příslušných možných mezních stavu souvisejících s porušováním soudržnosti materiálu (mezní stavy pružnosti, tvárné pevnosti, křehké pevnosti, únavové pevnosti bez uvažování a s uvažováním koroze, mezní stavy trhlin) v jednotlivých bodech vyšetřované oblasti, a to na základě: předchozí historie zatěžování a doby jeho trvání, aktuálního stavu napjatosti v jednotlivých bodech oblasti (obecná, blížící se k rovnoměrné tahové napjatosti (potenciální možnost křehkého porušení)), aktuálních hodnot pevnostních materiálových charakteristik. A12 - Algoritmus, který by byl schopný stanovit vliv korozních procesů v povrchové vrstvě tělesa na vznik mezních stavů od výsledné napjatosti. A13 - Algoritmy posuzující pohybové stavy trhlin v závislosti na čase pro celou vyšetřovanou oblast, a to pro případy kavitační eroze a též kavitační eroze a koroze. A14 - Algoritmus zaznamenávající prostorovou topologii lomových ploch v každém časovém okamžiku a posuzující, zda tyto nevytvořily uzavřenou podoblast (tedy potencionální úlomek) a zda se tato podoblast může po kinematické stránce oddělit od vyšetřované oblasti. A15 - Algoritmus, který by byl schopen stanovovat objemy a hmotnosti uvolněných úlomku a u těchto dvou entit stanovovat jejich velikosti v závislosti na čase. Posoudit realizovatelnost řešení problému kavitačního porušování výpočtovým modelováním je možno na základě inventury v současnosti existujících matematických teorií ve vztahu k algoritmům A1 až A15. Z této analýzy pak vyplynou tyto současné bariéry: B1 Potencionální bariéry ve vytváření systému veličin B2 Potencionální bariéry ve vztahu k existenci matematických teorií B3 Potencionální bariéry v nedostupnosti potřebné výpočetní techniky B4 Potencionální bariéry ve vstupních údajích do algoritmů výpočtového modelování B5 Potencionální bariéry v možnostech verifikace výsledků výpočtového modelování Současná úloha výpočtového modelování při řešení problémů kavitačního porušování Jaké jsou tedy současné možnosti výpočtového modelování při řešení problémů kavitačního porušování? Vzhledem k uvedeným bariérám poměrně omezené, takže lze Scientific Papers of the University of Pardubice Series B - The Jan Perner Transport Faculty 5 (1999)
14 řešit pouze určité dílčí problémy, a to s využitím simulačního modelování a citlivostní analýzy [1], [2]. Pro ilustraci uvádíme několik subproblémů, pro něž je výpočtové modelování vhodnou metodou řešení. a) Simulační modelování vlivu velikosti, rozložení a časového průběhu kavitačního tlaku na povrchu tělesa po implozi izolovaných i vzájemně se ovlivňujících dutin na posuvy, přetvoření a napětí ve vyšetřované materiálové oblasti u různých struktur mono a polykrystalických materiálů. b) Citlivostní analýza vlivu hodnot tlumících charakteristik na posuvy, přetvoření a napjatost od zatížení dle bodu a) c) Simulační modelování vlivu existence materiálově odlišných povrchových vrstev tělesa na napjatost v jeho podpovrchové vrstvě pro podmínky ad a) a ad b). d) Simulační modelování vlivu opakovaných plastických deformací na vznik a rozvoj dislokací a na změnu reliéfu povrchu tělesa. e) Prošetřování charakteru vlnových procesů v materiálů pro podmínky zatěžování ad a). f) Porovnávání různých modelů geometrie materiálové oblasti (rovinný model v podmínkách rovinné napjatosti a rovinné deformace, rotačně symetrický model, prostorový model vytvořený translací rovinných vrstev, prostorový obecný model) na charakter deformace a napjatosti v oblasti. g) Výpočtové modelování šíření trhlin na různých typech rozhraní pro různé tvary trhlin (prakticky jde o vytváření nových teorií a algoritmů). Jako ilustraci aplikace výpočtového modelování v oblasti kavitačního porušování je možno uvést vstupní studii [12] v níž byl řešen takto formulovaný problém: Získat informace o deformačně-napěťových stavech u modelového rovinného tělesa z polykrystalického materiálu, zatíženého na části jeho povrchu časově proměnným tlakovým impulsem Využití znalostního modelování v řešení problémů kavitačních opotřebení Vznik kavitace a kavitačního porušování patří mezi problémy k jejichž řešení se jeví jako vhodné využít znalostní modelování v podobě expertních systémů, protože se jedná o problémy s velkým množstvím proměnných veličin stochastického charakteru, které jsou velmi obtížně řešitelné výpočtovým modelováním, přičemž je k dispozici značné množství informací o chování hydraulických zařízení v podmínkách kavitace a dále informace o kavitační odolnosti u různých typů materiálů. Expertní systémy by mohly obsahovat tyto tři submoduly: Submodul pro oblast poznávacích problémů - obsahoval by soudobé poznatky získané výpočtovým a experimentálním modelováním z oblasti procesu kavitace a kavitačního porušování. Konkrétně by to byl přehled existujících matematických Františka Pešlová, Přemysl Janíček, Vladimír Fuis: Strukturalizace degradačních procesů se zaměřením na kavitační opotřebení
15 teorií, předpokladů a oborů jejich platnosti, dále veškeré teorie a poznatky z oblasti lomové mechaniky a mezních stavů používané v oblasti porušování soudržnosti a taktéž údaje o kavitační odolnosti materiálů. Submodul pro řešení konstruktivních problémů - shrnoval by poznatky expertů o provozních kavitačních problémech u hydraulických zařízení, dále poznatky o změně jejich provozních vlastností a chování došlo-li u nich k výskytu kavitace a kavitačního porušování, a to ve vztahu k jejich konstrukčním, hydrodynamickým, procesním a materiálovým charakteristikám. Tyto poznatky by bylo možné použít pro návrhy nových hydraulických strojů a zařízení. Submodul pro řešení rekonstruktivních problémů - obsahoval by poznatky expertů o tom, jak byla rekonstruována hydraulická zařízení u nichž byly zjištěny různé stupně kavitačního porušení. 8. Závěr Příspěvek přináší netradiční přístup k problematice degradačních procesů a k problematice kavitačního porušování, spočívající především v obecné strukturalizaci vlastností degradace materiálu jako důsledku degradačních procesů, dále ve strukturalizaci materiálových vlastností konstrukčních materiálů, strukturalizaci degradačních procesů a strukturalizaci procesů probíhajících během kavitačního opotřebení. Zcela netradičně jsou zde vymezeny typy problémů souvisejících s problematikou kavitačního porušování v technické praxi. Komplexně je zde pojednáno o modelování, jako progresivním prostředku k řešení problémů. Konkrétně se vymezuje postavení materiálního, výpočtového a znalostního modelování při řešení problematiky kavitačního opotřebení. Lektoroval: Prof. Ing. Ctirad Kratochvíl, DrSc. Předloženo v dubnu Literatura [1] Janíček P., Ondráček E.: Řešení problémů modelováním. Skriptum. Fakulta strojního inženýrství VUT v Brně [2] Ondráček E., Janíček P.: Výpočtové modely v technické praxi. Praha 1991 SNTL. [3] Noskievič J.: Kavitace. Academia. Praha [4] Kavitační názvosloví a symbolika, ČSAV Praha [5] Nioskievič J.: Kavitace hydraulických částí. Academia Praha [6] Voronoi G.F. : Nouvelles applications des paramètres continus à la theorie des formes quadratiques. Deuxième Mémoire, Recherche sur les paralléloèdres primitifs. J. Reine Angero Math. 134 (1908) p [7] Saxl J., Ponížil P.: 3D Voronoi tesselations generated by Poisson and lattice cluster fields. Acta Stereologica 17 (1998), s [8] Pešlová F.: Kavitačné porušovanie kovových materiálov. Habilitační práce. Žilina Scientific Papers of the University of Pardubice Series B - The Jan Perner Transport Faculty 5 (1999)
16 [9] Pešlová F.: Úloha materiálového inženýrství v oblasti kavitačního porušování. Teze profesorské přednášky. Dopravní fakulta J.Pernera, Univerzita Pardubice [10] Šandera P., Pokluda J.: Interkrystalické větvení křehké trhliny ve Voronoiových mozaikách. Kovové materiály, 4/1996, str [11] Horníková J., Šandera P., Pokluda J.: Efektivní součinitel intenzity napětí pro dvojnásobně vyhnutou trhlinu ve Voronoiově mozaice. Inženýrská mechanika. 6/1999, s [12] Fuis V., Pešlová F., Janíček P.: Vstupní studie do řešení problémů kavitačního modelování výpočtovým modelováním. Inženýrská mechanika. V tisku. Resumé STRUKTURALIZACE DEGRADAČNÍCH PROCESŮ SE ZAMĚŘENÍM NA KAVITAČNÍ OPOTŘEBENÍ Františka PEŠLOVÁ, Přemysl JANÍČEK, Vladimír FUIS Příspěvek se v systémovém pojetí zabývá strukturalizací degradačních procesů, přičemž hlavní pozornost je věnována problematice kavitačního opotřebení. V první polovině příspěvku jsou uvedeny struktury: vlastností degradace, materiálových vlastností konstrukčních materiálů, degradačních procesů, procesů kavitace a problémů souvisejících s kavitací. Druhá polovina příspěvku se zabývá využitím experimentálního, výpočtového a znalostního modelování při řešení problémů kavitačního opotřebení. Summary STRUCTURE OF DEGRADATION PROCESSES WITH A VIEW TO THE CAVITATION WEAR Františka PEŠLOVÁ, Přemysl JANÍČEK, Vladimír FUIS The paper is, in the system concept, dealing with the processes of degradation, the main attention is dedicated to the cavitation problem. In the first part, the following structures are mentioned: the degradation characteristics, the materials properties of construction materials, the degradation processes, the cavitation processes and the questions related to the cavitation. The second part treats the exploitation of an experimental, computational and acquaintance simulation during the cavitation problem solving. Zusammenfassung STRUCTURALISATION DER DEGRADATION-PROZESSE MIT EINSTELLUNG AUF KAVITATIONS-VERSCHENS Františka PEŠLOVÁ, Přemysl JANÍČEK, Vladimír FUIS Der Beitrag befasst sich in der System-Konzeption mit der Stukturalisation der Degradations-Prozesse, wo die Anfruerksamkeit vor allem der Problematik des Kavitations - Verschleis Gewidmet wird. In der ersten Hälfte des Beitrags sind Folgente Strukturen angefünot. Die Eigenschaften der Degradation, der Material-Eigenschaften der Konstruktions- Materiale, der Degradation-Prozesse, der Prozesse der Kavitation und der mit Kavitation zusammenhängender Probleme. Die zweite Hälfte des Bietrags befasst sich mit der Ausnutzung experimentalen, numerischen und Sachwerstandingen modelierung bei der Losung der Kavitations -Verschleis-Probleme. Františka Pešlová, Přemysl Janíček, Vladimír Fuis: Strukturalizace degradačních procesů se zaměřením na kavitační opotřebení
NAUKA O MATERIÁLU I. Přednáška č. 03: Vlastnosti materiálu II (vlastnosti mechanické a technologické, odolnost proti opotřebení)
NAUKA O MATERIÁLU I Přednáška č. 03: Vlastnosti materiálu II (vlastnosti mechanické a technologické, odolnost proti opotřebení) Autor přednášky: Ing. Daniela Odehnalová Pracoviště: TUL FS, Katedra materiálu
18MTY 1. Ing. Jaroslav Valach, Ph.D.
18MTY 1. Ing. Jaroslav Valach, Ph.D. valach@fd.cvut.cz Informace o předmětu http://mech.fd.cvut.cz/education/bachelor/18mty Popis předmětu Témata přednášek Pokyny k provádění cvičení Informace ke zkoušce
Poškození strojních součástí
Poškození strojních součástí Degradace strojních součástí Ve strojích při jejich provozu probíhají děje, které mají za následek změny vlastností součástí. Tyto změny jsou prvotními technickými příčinami
Test A 100 [%] 1. Čím je charakteristická plastická deformace? - Je to deformace nevratná.
Test A 1. Čím je charakteristická plastická deformace? - Je to deformace nevratná. 2. Co je to µ? - Poissonův poměr µ poměr poměrného příčného zkrácení k poměrnému podélnému prodloužení v oblasti pružných
Aktuální trendy v oblasti modelování
Aktuální trendy v oblasti modelování Vladimír Červenka Radomír Pukl Červenka Consulting, Praha 1 Modelování betonové a železobetonové konstrukce - tunelové (definitivní) ostění Metoda konečných prvků,
KONSTITUČNÍ VZTAHY. 1. Tahová zkouška
1. Tahová zkouška Tahová zkouška se provádí dle ČSN EN ISO 6892-1 (aktualizována v roce 2010) Je nejčastější mechanickou zkouškou kovových materiálů. Zkoušky se realizují na trhacích strojích, kde se zkušební
Mechanické vlastnosti technických materiálů a jejich měření. Metody charakterizace nanomateriálů 1
Mechanické vlastnosti technických materiálů a jejich měření Metody charakterizace nanomateriálů 1 Základní rozdělení vlastností ZMV Přednáška č. 1 Nejobvyklejší dělení vlastností materiálů v technické
Houževnatost. i. Základní pojmy (tranzitní lomové chování ocelí, teplotní závislost pevnostních vlastností, fraktografie) ii.
Henry Kaiser, Hoover Dam 1 Henry Kaiser, 2 Houževnatost i. Základní pojmy (tranzitní lomové chování ocelí, teplotní závislost pevnostních vlastností, fraktografie) ii. (Empirické) zkoušky houževnatosti
ZKOUŠKY MECHANICKÝCH. Mechanické zkoušky statické a dynamické
ZKOUŠKY MECHANICKÝCH VLASTNOSTÍ MATERIÁLŮ Mechanické zkoušky statické a dynamické Úvod Vlastnosti materiálu, lze rozdělit na: fyzikální a fyzikálně-chemické; mechanické; technologické. I. Mechanické vlastnosti
Vlastnosti a zkoušení materiálů. Přednáška č.4 Úvod do pružnosti a pevnosti
Vlastnosti a zkoušení materiálů Přednáška č.4 Úvod do pružnosti a pevnosti Teoretická a skutečná pevnost kovů Trvalá deformace polykrystalů začíná při vyšším napětí než u monokrystalů, tj. hodnota meze
Zkouška rázem v ohybu. Autor cvičení: prof. RNDr. B. Vlach, CSc; Ing. Petr Langer. Jméno: St. skupina: Datum cvičení:
BUM - 6 Zkouška rázem v ohybu Autor cvičení: prof. RNDr. B. Vlach, CSc; Ing. Petr Langer Jméno: St. skupina: Datum cvičení: Úvodní přednáška: 1) Vysvětlete pojem houževnatost. 2) Popište princip zkoušky
Kritéria porušení laminy
Kap. 4 Kritéria porušení laminy Inormační a vzdělávací centrum kompozitních technologií & Ústav mechaniky, biomechaniky a mechatroniky S ČVU v Praze.. 007-6.. 007 Úvod omové procesy vyvolané v jednosměrovém
Vlastnosti a zkoušení materiálů. Přednáška č.9 Plasticita a creep
Vlastnosti a zkoušení materiálů Přednáška č.9 Plasticita a creep Vliv teploty na chování materiálu 1. Teplotní roztažnost L = L α T ( x) dl 2. Závislost modulu pružnosti na teplotě: Modul pružnosti při
2 MECHANICKÉ VLASTNOSTI SKLA
2 MECHANICKÉ VLASTNOSTI SKLA Pevnost skla reprezentující jeho mechanické vlastnosti nejčastěji bývá hlavním parametrem jeho využití. Nevýhodou skel je jejich poměrně nízká pevnost v tahu a rázu (pevnost
Provozní pevnost a životnost dopravní techniky. - úvod do předmětu
Provozní pevnost a životnost dopravní techniky - úvod do předmětu doc. Ing. Miloslav Kepka, CSc. ZČU v Plzni, Fakulta strojní, Katedra konstruování strojů Provozní pevnost a životnost dopravní techniky
OVMT Mechanické zkoušky
Mechanické zkoušky Mechanickými zkouškami zjišťujeme chování materiálu za působení vnějších sil, tzn., že zkoumáme jeho mechanické vlastnosti. Některé mechanické vlastnosti materiálu vyjadřují jeho odpor
LETECKÉ MATERIÁLY. Úvod do předmětu
LETECKÉ MATERIÁLY Úvod do předmětu Historický vývoj leteckých konstrukčních materiálů Uplatnění konstrukčních materiálů souvisí s pevnostními koncepcemi leteckých konstrukcí Pevnostní koncepce leteckých
12. Únavové šíření trhliny. Únava a lomová mechanika Pavel Hutař, Luboš Náhlík
Únava a lomová mechanika Proces únavového porušení Iniciace únavové trhliny v krystalu Cu (60 000 cyklů při 20 C) (převzato z [Suresh 2006]) Proces únavového porušení Jednotlivé stádia únavového poškození:
A mez úměrnosti B mez pružnosti C mez kluzu (plasticity) P vznik krčku na zkušebním vzorku, smluvní mez pevnosti σ p D přetržení zkušebního vzorku
1. Úlohy a cíle teorie plasticity chopnost tuhých těles deformovat se působením vnějších sil a po odnětí těchto sil nabývat původního tvaru a rozměrů se nazývá pružnost. 1.1 Plasticita, pracovní diagram
POVRCHY A JEJICH DEGRADACE
POVRCHY A JEJICH DEGRADACE Ing. V. Kraus, CSc. Opakování z Nauky o materiálu 1 Povrch Rozhraní dvou prostředí (není pouze plochou) Skoková změna sil ovlivní: povrchovou vrstvu materiálu (relaxace, rekonstrukce)
2. Mezní stavy. MS porušení
p02 1 2. Mezní stavy V kapitole 6. Zatížení tělesa jsou mezi různými zatěžovacími stavy zavedeny stavy přechodové a mezní jako stavy, v nichž je částečně nebo úplně a dočasně nebo trvale znemožněna funkce
Vlastnosti technických materiálů
Vlastnosti technických materiálů Kovy a jejich slitiny mají různé vlastnosti, které jsou dány především jejich chemickým složením a strukturou. Pro posouzení použitelnosti kovů v technické praxi je obvyklé
12. Struktura a vlastnosti pevných látek
12. Struktura a vlastnosti pevných látek Osnova: 1. Látky krystalické a amorfní 2. Krystalová mřížka, příklady krystalových mřížek 3. Poruchy krystalových mřížek 4. Druhy vazeb mezi atomy 5. Deformace
Plastická deformace a pevnost
Plastická deformace a pevnost Anelasticita vnitřní útlum Tahová zkouška (kovy, plasty, keramiky, kompozity) Fyzikální podstata pevnosti - dislokace (monokrystal polykrystal) - mez kluzu nízkouhlíkových
MECHANIKA PODZEMNÍCH KONSTRUKCÍ PODMÍNKY PLASTICITY A PORUŠENÍ
STUDIJNÍ PODPORY PRO KOMBINOVANOU FORMU STUDIA NAVAZUJÍCÍHO MAGISTERSKÉHO PROGRAMU STAVEBNÍ INŽENÝRSTVÍ -GEOTECHNIKA A PODZEMNÍ STAVITELSTVÍ MECHANIKA PODZEMNÍCH KONSTRUKCÍ PODMÍNKY PLASTICITY A PORUŠENÍ
ABRASIVE AND CAVITATION DETERIORATION OF THIN LAYERS OF EUCOR CERAMICS ABRAZIVNÍ A KAVITAČNÍ OPOTŘEBENÍ TENKÝCH VRSTEV KERAMIKY EUCOR
40. MEZINÁRODNÍ KONFERENCE EXPERIMENTÁLNÍ ANALÝZY NAPĚTÍ 40 th INTERNATIONAL CONFERENCE EXPERIMENTAL STRESS ANALYSIS 3. 6. VI. 2002, PRAHA/PRAGUE, CZECH REPUBLIC ABRASIVE AND CAVITATION DETERIORATION OF
Téma 2 Napětí a přetvoření
Pružnost a plasticita, 2.ročník bakalářského studia Téma 2 Napětí a přetvoření Deformace a posun v tělese Fzikální vztah mezi napětími a deformacemi, Hookeův zákon, fzikální konstant a pracovní diagram
Nauka o materiálu. Přednáška č.4 Úvod do pružnosti a pevnosti
Nauka o materiálu Přednáška č.4 Úvod do pružnosti a pevnosti Teoretická a skutečná pevnost kovů Trvalá deformace polykrystalů začíná při vyšším napětí než u monokrystalů, tj. hodnota meze kluzu R e, odpovídající
tuhost, elasticita, tvrdost, relaxace a creep, únava materiálu, reologické modely, zátěž a namáhání
tuhost, elasticita, tvrdost, relaxace a creep, únava materiálu, reologické modely, zátěž a namáhání Reologie obor mechaniky - zabývá obecnými mechanickými vlastnostmi látek vztahy mezi napětím, deformacemi
ZKOUŠKY MIKROLEGOVANÝCH OCELÍ DOMEX 700MC
Sborník str. 392-400 ZKOUŠKY MIKROLEGOVANÝCH OCELÍ DOMEX 700MC Antonín Kříž Výzkumné centrum kolejových vozidel, ZČU v Plzni,Univerzitní 22, 306 14, Česká republika, kriz@kmm.zcu.cz Požadavky kladené dnešními
Houževnatost. i. Základní pojmy (tranzitní lomové chování ocelí, teplotní závislost pevnostních vlastností, fraktografie)
Houževnatost i. Základní pojmy (tranzitní lomové chování ocelí, teplotní závislost pevnostních vlastností, fraktografie) ii. (Empirické) zkoušky houževnatosti (Charpy, TNDT) iii. Lineárně-elastická elastická
1. Úvod do předmětu Pružnost a pevnost
p01 1 1. Úvod do předmětu Pružnost a pevnost Pružnost a pevnost (PP), jako jedna ze základních součástí mechaniky těles, patří k základním oborům strojního inženýrství. Není náhodou, že při zakládání prvních
Jméno: St. skupina: Datum cvičení: Autor cvičení: Doc. Ing. Stanislav Věchet, CSc., Ing. Petr Liškutín, Ing. Martin Petrenec,
BUM - 7 Únava materiálu Jméno: St. skupina: Datum cvičení: Autor cvičení: Doc. Ing. Stanislav Věchet, CSc., Ing. Petr Liškutín, Ing. Martin Petrenec, Úkoly k řešení 1. Vysvětlete stručně co je únava materiálu.
Zde je uveden abecední seznam důležitých pojmů interaktivního učebního textu
index 1 Rejstřík Zde je uveden abecední seznam důležitých pojmů interaktivního učebního textu Pružnost a pevnost. U každého termínu je uvedeno označení kapitoly a čísla obrazovek, na nichž lze pojem nalézt.
OTÁZKY K PROCVIČOVÁNÍ PRUŽNOST A PLASTICITA II - DD6
OTÁZKY K PROCVIČOVÁNÍ PRUŽNOST A PLASTICITA II - DD6 POSUZOVÁNÍ KONSTRUKCÍ PODLE EUROKÓDŮ 1. Jaké mezní stavy rozlišujeme při posuzování konstrukcí podle EN? 2. Jaké problémy řeší mezní stav únosnosti
Poruchy krystalové struktury
Tomáš Doktor K618 - Materiály 1 15. října 2013 Tomáš Doktor (18MRI1) Poruchy krystalové struktury 15. října 2013 1 / 30 Poruchy krystalové struktury nelze vytvořit ideální strukturu krystalu bez poruch
1.1.1 Hodnocení plechů s povlaky [13, 23]
1.1.1 Hodnocení plechů s povlaky [13, 23] Hodnocení povlakovaných plechů musí být komplexní a k určování vlastností základního materiálu přistupuje ještě hodnocení vlastností povlaku v závislosti na jeho
Okruhy otázek ke SZZ navazujícího magisterského studijního programu Strojní inženýrství, obor Konstrukce a výroba součástí z plastů a kompozitů
Materiály 1. Molekulární struktura polymerů, polarita vazeb, ohebnost řetězců. 2. Krystalizace a nadmolekulární struktura polymerů, vliv na vlastnosti. 3. Molární hmotnost, její distribuce a vliv na vlastnosti.
Požadavky na technické materiály
Základní pojmy Katedra materiálu, Strojní fakulta Technická univerzita v Liberci Základy materiálového inženýrství pro 1. r. Fakulty architektury Doc. Ing. Karel Daďourek, 2010 Rozdělení materiálů Požadavky
ÚVOD DO PROBLEMATIKY LOMOVÉ MECHANIKY KVAZIKŘEHKÝCH MATERIÁLŮ. Zbyněk Keršner Ústav stavební mechaniky FAST VUT v Brně
ÚVOD DO PROBLEMATIKY LOMOVÉ MECHANIKY KVAZIKŘEHKÝCH MATERIÁLŮ Zbyněk Keršner Ústav stavební mechaniky FAST VUT v Brně 1 Motivace: trhliny v betonu mikrostruktura Vyhojování trhlin konstrukce Pražec po
b) Křehká pevnost 2. Podmínka max τ v Heigově diagramu a) Křehké pevnosti
1. Podmínka max τ a MOS v Mohrově rovině a) Plasticity ϭ K = ϭ 1 + ϭ 3 b) Křehké pevnosti (ϭ 1 κ R * ϭ 3 ) = ϭ Rt Ϭ red = max (ϭ 1, ϭ 1 - κ R * ϭ 3 ) MOS : max (ϭ 1, ϭ 1 - κ R * ϭ 3 ) = ϭ Rt a) Plasticita
REGIONÁLNÍ TECHNOLOGICKÝ INSTITUT. Západočeská univerzita v Plzni Fakulta strojní
REGIONÁLNÍ TECHNOLOGICKÝ INSTITUT Západočeská univerzita v Plzni Fakulta strojní Výzkumné centrum RTI Regionální technologický institut - RTI je výzkumné centrum Fakulty strojní Západočeské univerzity
OVMT Mechanické zkoušky
Mechanické zkoušky Mechanickými zkouškami zjišťujeme chování materiálu za působení vnějších sil, tzn., že zkoumáme jeho mechanické vlastnosti. Některé mechanické vlastnosti materiálu vyjadřují jeho odpor
Nauka o materiálu. Přednáška č.2 Poruchy krystalické mřížky
Nauka o materiálu Přednáška č.2 Poruchy krystalické mřížky Opakování z minula Materiál Degradační procesy Vnitřní stavba atomy, vazby Krystalické, amorfní, semikrystalické Vlastnosti materiálů chemické,
Vlastnosti a zkoušení materiálů typové otázky ke zkoušce
Vlastnosti a zkoušení materiálů typové otázky ke zkoušce Přednáška č. 1 Definujte pojem materiál. Vyjmenujte degradradační procesy materiálů. Stručně popište Bohrův model atomu. Jaké znáte druhy vazeb
Co by mohl (budoucí) lékař vědět o materiálech tkáňových výztuží či náhrad. 20. března 2012
Prohloubení odborné spolupráce a propojení ústavů lékařské biofyziky na lékařských fakultách v České republice CZ.1.07/2.4.00/17.0058 Co by mohl (budoucí) lékař vědět o materiálech tkáňových výztuží či
Porušení hornin. J. Pruška MH 7. přednáška 1
Porušení hornin Předpoklady pro popis mechanických vlastností hornin napjatost masivu je včase a prostoru proměnná nespojitosti jsou určeny pevnostními charakteristikami prostředí horniny ovlivňuje rychlost
Výzkumný a zkušební ústav Plzeň s.r.o. Zkušební laboratoř Tylova 1581/46, 301 00 Plzeň
Pracoviště zkušební laboratoře: 1. Zkušebna Analytická chemie 2. Zkušebna Metalografie 3. Mechanická zkušebna včetně detašovaného pracoviště Orlík 266, 316 06 Plzeň 4. Dynamická zkušebna Orlík 266, 316
SVÚM a.s. Zkušební laboratoř vlastností materiálů Tovární 2053, Čelákovice
Pracoviště zkušební laboratoře: 1. Pracoviště Čelákovice 2. Pracoviště Praha Areál VÚ, Podnikatelská 565, 190 11 Praha-Běchovice 1. Pracoviště Čelákovice Pracoviště je způsobilé aktualizovat normy identifikující
Nelineární problémy a MKP
Nelineární problémy a MKP Základní druhy nelinearit v mechanice tuhých těles: 1. materiálová (plasticita, viskoelasticita, viskoplasticita,...) 2. geometrická (velké posuvy a natočení, stabilita konstrukcí)
Ing. Jan BRANDA PRUŽNOST A PEVNOST
Ing. Jan BRANDA PRUŽNOST A PEVNOST Výukový text pro učební obor Technik plynových zařízení Vzdělávací oblast RVP Plynová zařízení a Tepelná technika (mechanika) Pardubice 013 Použitá literatura: Technická
Křehké materiály. Technická univerzita v Liberci Nekovové materiály, 5. MI Doc. Ing. Karel Daďourek, 2008
Křehké materiály Technická univerzita v Liberci Nekovové materiály, 5. MI Doc. Ing. Karel Daďourek, 2008 Základní charakteristiky Křehký lom bez znatelné trvalé deformace Mez pevnosti má velký rozptyl
Nauka o materiálu. Přednáška č.14 Kompozity
Nauka o materiálu Úvod Technické materiály, které jsou určeny k dalšímu technologickému zpracování zahrnují širokou škálu možného chemického složení, různou vnitřní stavbu a různé vlastnosti. Je nutno
Vlastnosti a zkoušení materiálů. Přednáška č.3 Pevnost krystalických materiálů
Vlastnosti a zkoušení materiálů Přednáška č.3 Pevnost krystalických materiálů Zpevnění monokrystalu a polykrystalického kovu Monokrystal Atomy jsou pravidelně uspořádány, tvoří trojrozměrné útvary, které
Metoda akustické emise
P11: NDT metody 4/5 Princip metody - Uvolněné elastické vlny, které jako typický praskot sledoval Josef Kaiser během deformace cínové tyčinky, daly základ novému oboru testování materiálu a struktur. -
Téma: Dynamiky - Základní vztahy kmitání
Počítačová podpora statických výpočtů Téma: Dynamiky - Základní vztahy kmitání 1) Vlastnosti materiálů při dynamickém namáháni ) Základní vztahy teorie kmitání s jedním stupněm volnosti Katedra konstrukcí
Dalibor Vojtěch, Pavel Novák ml., Ústav kovových materiálů a korozního inženýrství
1.5 Fyzikální degradace materiálů Dalibor Vojtěch, Pavel Novák ml., Ústav kovových materiálů a korozního inženýrství 1.5.1. Plastická deformace Při zatěžování materiálu mechanickou silou dojde k jeho deformaci,
TEORIE TVÁŘENÍ. Lisování
STŘEDNÍ PRŮMYSLOVÁ ŠKOLA, Praha 10, Na Třebešíně 2299 příspěvková organizace zřízená HMP Lisování TEORIE TVÁŘENÍ TENTO PROJEKT JE SPOLUFINANCOVÁN EVROPSKÝM SOCIÁLNÍM FONDEM, STÁTNÍM ROZPOČTEM ČESKÉ REPUBLIKY
5 Analýza konstrukce a navrhování pomocí zkoušek
5 Analýza konstrukce a navrhování pomocí zkoušek 5.1 Analýza konstrukce 5.1.1 Modelování konstrukce V článku 5.1 jsou uvedeny zásady a aplikační pravidla potřebná pro stanovení výpočetních modelů, které
Kumulace poškození termoplastického laminátu C/PPS při cyklickém zatížení a jeho posuzování
Kumulace poškození termoplastického laminátu C/PPS při cyklickém zatížení a jeho posuzování Jiří Minster, Martin Šperl, ÚTAM AV ČR, v. v. i., Praha Jaroslav Lukeš, FS ČVUT v Praze Motivace a obsah přednášky
Konstrukční, nástrojové
Rozdělení ocelí podle použití Konstrukční, nástrojové Rozdělení ocelí podle použití Podle použití oceli: konstrukční (uhlíkové, legované), nástrojové (uhlíkové, legované). Konstrukční oceli uplatnění pro
8. Základy lomové mechaniky. Únava a lomová mechanika Pavel Hutař, Luboš Náhlík
Únava a lomová mechanika Koncentrace napětí nesingulární koncentrátor napětí singulární koncentrátor napětí 1 σ = σ + a r 2 σ max = σ 1 + 2( / ) r 0 ; σ max Nekonečný pás s eliptickým otvorem [Pook 2000]
Střední průmyslová škola strojírenská a Jazyková škola s právem státní jazykové zkoušky, Kolín IV, Heverova 191
Název školy Název projektu Registrační číslo projektu Autor Název šablony Střední průmyslová škola strojírenská a Jazyková škola s právem státní jazykové zkoušky, Kolín IV, Heverova 191 Modernizace výuky
MECHANIKAPODZEMNÍCH KONSTRUKCÍ KLASIFIKACE VÝPOČETNÍCH METOD STABILITY A ZATÍŽENÍ OSTĚNÍ
STUDIJNÍ PODPORY PRO KOMBINOVANOU FORMU STUDIA NAVAZUJÍCÍHO MAGISTERSKÉHO PROGRAMU STAVEBNÍ INŽENÝRSTVÍ -GEOTECHNIKA A PODZEMNÍ STAVITELSTVÍ MECHANIKAPODZEMNÍCH KONSTRUKCÍ KLASIFIKACE VÝPOČETNÍCH METOD
Charakteristika. Vlastnosti. Použití NÁSTROJE NA TLAKOVÉ LITÍ NÁSTROJE NA PROTLAČOVÁNÍ NÁSTROJE PRO TVÁŘENÍ ZA TEPLA VYŠŠÍ ŽIVOTNOST NÁSTROJŮ
DIEVAR DIEVAR 2 DIEVAR Charakteristika DIEVAR je Cr-Mo-V legovaná vysoce výkonná ocel pro práci za tepla s vysokou odolností proti vzniku trhlin a prasklin z tepelné únavy a s vysokou odolností proti opotřebení
Vliv povrchu na užitné vlastnosti výrobku
Vliv povrchu na užitné vlastnosti výrobku Antonín Kříž Tento příspěvek vznikl na základě dlouhodobé spolupráce s průmyslovou společností HOFMEISTER s.r.o. a řešení průmyslového projektu FI-IM4/226, který
SPOLEHLIVOST KONSTRUKCÍ & TEORIE SPOLEHLIVOSTI část 8: Normové předpisy
SPOLEHLIVOST KONSTRUKCÍ & TEORIE SPOLEHLIVOSTI část 8: Normové předpisy Drahomír Novák Jan Eliáš 2012 Spolehlivost konstrukcí, Drahomír Novák & Jan Eliáš 1 část 8 Normové předpisy 2012 Spolehlivost konstrukcí,
- 120 - VLIV REAKTOROVÉHO PROSTŘEDl' NA ZKŘEHNUTI' Cr-Mo-V OCELI
- 120 - VLIV REAKTOROVÉHO PROSTŘEDl' NA ZKŘEHNUTI' Cr-Mo-V OCELI Ing. K. Šplíchal, Ing. R. Axamit^RNDr. J. Otruba, Prof. Ing. J. Koutský, DrSc, ÚJV Řež 1. Úvod Rozvoj trhlin za účasti koroze v materiálech
Nauka o materiálu. Přednáška č.5 Základy lomové mechaniky
Nauka o materiálu Přednáška č.5 Základy lomové mechaniky Způsoby stanovení napjatosti a deformace Využívají se tři přístupy: 1. Analytický - jen jednoduché geometrie těles - vždy za jistých zjednodušujících
Nauka o materiálu typové otázky ke zkoušce
Nauka o materiálu typové otázky ke zkoušce Přednáška č. 1 Definujte pojem materiál. Vyjmenujte degradradační procesy materiálů. Stručně popište Bohrův model atomu. Jaké znáte druhy vazeb mezi atomy? Rozdělte
Výzkumný a zkušební ústav Plzeň s.r.o. Zkušební laboratoř Tylova 1581/46, Jižní Předměstí, Plzeň
Pracoviště zkušební laboratoře: 1. Zkušebna metalografie Tylova 1581/46, 301 00 Plzeň 2. Mechanická zkušebna Tylova 1581/46, 301 00 Plzeň 3. Dynamická zkušebna Orlík 266/15, Bolevec, 316 00 Plzeň korespondenční
Kalení Pomocí laserového paprsku je možné rychle a kvalitně tepelně zušlechtit povrch materiálu až do hloubek v jednotkách milimetrů.
Kalení Pomocí laserového paprsku je možné rychle a kvalitně tepelně zušlechtit povrch materiálu až do hloubek v jednotkách milimetrů. Výhody laserového kalení: Nižší energetická náročnost (kalení pouze
Okruhy otázek ke zkoušce
Kompozity A farao pokračoval: "Hle, lidu země je teď mnoho, a vy chcete, aby nechali svých robot? Onoho dne přikázal farao poháněčům lidu a dozorcům: Propříště nebudete vydávat lidu slámu k výrobě cihel
Fyzika - Sexta, 2. ročník
- Sexta, 2. ročník Fyzika Výchovné a vzdělávací strategie Kompetence komunikativní Kompetence k řešení problémů Kompetence sociální a personální Kompetence občanská Kompetence k podnikavosti Kompetence
Mechanika kontinua. Mechanika elastických těles Mechanika kapalin
Mechanika kontinua Mechanika elastických těles Mechanika kapalin Mechanika kontinua Mechanika elastických těles Mechanika kapalin a plynů Kinematika tekutin Hydrostatika Hydrodynamika Kontinuum Pro vyšetřování
1. přednáška OCELOVÉ KONSTRUKCE VŠB. Technická univerzita Ostrava Fakulta stavební Podéš 1875, éště. Miloš Rieger
1. přednáška OCELOVÉ KONSTRUKCE VŠB Technická univerzita Ostrava Fakulta stavební Ludvíka Podéš éště 1875, 708 33 Ostrava - Poruba Miloš Rieger Základní návrhové předpisy: - ČSN 73 1401/98 Navrhování ocelových
Wöhlerova křivka (uhlíkové oceli výrazná mez únavy)
Únava 1. Úvod Mezním stavem únava je definován stav, kdy v důsledku působení časově proměnných zatížení dojde k poruše funkční způsobilosti konstrukce či jejího elementu. Charakteristické pro tento proces
Kapitola 3.6 Charakterizace keramiky a skla POVRCHOVÉ VLASTNOSTI. Jaroslav Krucký, PMB 22
Kapitola 3.6 Charakterizace keramiky a skla POVRCHOVÉ VLASTNOSTI Jaroslav Krucký, PMB 22 SYMBOLY Řecká písmena θ: kontaktní úhel. σ: napětí. ε: zatížení. ν: Poissonův koeficient. λ: vlnová délka. γ: povrchová
Reologické modely technických materiálů při prostém tahu a tlaku
. lekce Reologické modely technických materiálů při prostém tahu a tlaku Obsah. Základní pojmy Vnitřní síly napětí. Základní reologické modely technických materiálů 3.3 Elementární reologické modely creepu
5. Únava Zatížení při únavě, Wöhlerův přístup a lomová mechanika, únosnost, vliv vrubů, kumulace poškození, přístup podle Eurokódu.
5. Únava Zatížení při únavě, Wöhlerův přístup a lomová mechanika, únosnost, vliv vrubů, kumulace poškození, přístup podle Eurokódu. K poškození únavou dochází při zatížení výrazně proměnném s časem. spolehlivost
LOGO. Struktura a vlastnosti pevných látek
Struktura a vlastnosti pevných látek Rozdělení pevných látek (PL): monokrystalické krystalické Pevné látky polykrystalické amorfní Pevné látky Krystalické látky jsou charakterizovány pravidelným uspořádáním
Filosofie konstruování a dimenzování mechanických částí vozidel z hlediska jejich funkce a provozního zatěžování
Filosofie konstruování a dimenzování mechanických částí vozidel z hlediska jejich funkce a provozního zatěžování doc. Ing. Miloslav Kepka, CSc. ZČU v Plzni, Fakulta strojní, Katedra konstruování strojů
Minule vazebné síly v látkách
MTP-2-kovy Minule vazebné síly v látkách Kuličkový model polykrystalu kovu 1. Vakance 2. Když se povede divakance, je vidět, oč je pohyblivější než jednovakance 3. Nejzávažnější je ovšem prezentování zrn
3.2 Základy pevnosti materiálu. Ing. Pavel Bělov
3.2 Základy pevnosti materiálu Ing. Pavel Bělov 23.5.2018 Normálové napětí představuje vazbu, která brání částicím tělesa k sobě přiblížit nebo se od sebe oddálit je kolmé na rovinu řezu v případě že je
1 Úvod do konstruování 3 2 Statistické zpracování dat 37 3 Volba materiálu 75 4 Analýza zatížení a napětí 119 5 Analýza deformací 185
Stručný obsah Předmluva xvii Část 1 Základy konstruování 2 1 Úvod do konstruování 3 2 Statistické zpracování dat 37 3 Volba materiálu 75 4 Analýza zatížení a napětí 119 5 Analýza deformací 185 Část 2 Porušování
Nelineární úlohy při výpočtu konstrukcí s využitím MKP
Nelineární úlohy při výpočtu konstrukcí s využitím MKP Obsah přednášky Lineární a nelineární úlohy Typy nelinearit (geometrická, materiálová, kontakt,..) Příklady nelineárních problémů Teorie kontaktu,
2.2 Mezní stav pružnosti Mezní stav deformační stability Mezní stav porušení Prvek tělesa a napětí v řezu... p03 3.
obsah 1 Obsah Zde je uveden přehled jednotlivých kapitol a podkapitol interaktivního učebního textu Pružnost a pevnost. Na tomto CD jsou kapitoly uloženy v samostatných souborech, jejichž název je v rámečku
Principy navrhování stavebních konstrukcí
Pružnost a plasticita, 2.ročník bakalářského studia Principy navrhování stavebních konstrukcí Princip navrhování a posudku spolehlivosti stavebních konstrukcí Mezní stav únosnosti, pevnost stavebních materiálů
Vady a poruchy betonových konstrukcí
Vady a poruchy betonových konstrukcí JIŘÍ KOLÍSKO jiri.kolisko@cvut.cz Kloknerův ústav, ČVUT v Praze 1 Něco definic úvodem Vada - týká se úvodního stavu výrobku či dodávky před zahájením užívání. Vady
Centrum AdMaS Struktura centra Vývoj pokročilých stavebních materiálů Vývoj pokročilých konstrukcí a technologií
Centrum AdMaS (Advanced Materials, Structures and Technologies) je moderní centrum vědy a komplexní výzkumná instituce v oblasti stavebnictví, která je součástí Fakulty stavební Vysokého učení technického
ROZDĚLENÍ, VLASTNOSTI A POUŽITÍ MATERIÁLŮ
Poznámka: tyto materiály slouží pouze pro opakování STT žáků SPŠ Na Třebešíně, Praha 10; platnost do r. 2016 v návaznosti na použité normy. Zákaz šířění a modifikace těchto materálů. Děkuji Ing. D. Kavková
HODNOCENÍ HLOUBKOVÝCH PROFILŮ MECHANICKÉHO CHOVÁNÍ POLYMERNÍCH MATERIÁLŮ POMOCÍ NANOINDENTACE
HODNOCENÍ HLOUBKOVÝCH PROFILŮ MECHANICKÉHO CHOVÁNÍ POLYMERNÍCH MATERIÁLŮ POMOCÍ NANOINDENTACE EVALUATION OF DEPTH PROFILE OF MECHANICAL BEHAVIOUR OF POLYMER MATERIALS BY NANOINDENTATION Marek Tengler,
Číselné označování hliníku a jeho slitin dle ČSN EN 573 1:2005 ( )
Číselné označování hliníku a jeho slitin dle ČSN EN 573 1:2005 (42 140 Označení musí být ve tvaru, jak uvedeno na Obr. č. 1, je složeno z číslic a písmen: Tabulka č. 1: Význam číslic v označení tvářeného
BIOMECHANIKA BIOMECHANIKA KOSTERNÍHO SUBSYSTÉMU
BIOMECHANIKA BIOMECHANIKA KOSTERNÍHO SUBSYSTÉMU MECHANICKÉ VLASTNOSTI BIOLOGICKÝCH MATERIÁLŮ Viskoelasticita, nehomogenita, anizotropie, adaptabilita Základní parametry: hmotnost + elasticita (akumulace
VLIV ZPŮSOBŮ OHŘEVU NA TEPLOTNÍ DEGRADACI TENKÝCH OTĚRUVZDORNÝCH PVD VRSTEV ZJIŠŤOVANÝCH POMOCÍ VYBRANÝCH METOD
23. 25.11.2010, Jihlava, Česká republika VLIV ZPŮSOBŮ OHŘEVU NA TEPLOTNÍ DEGRADACI TENKÝCH OTĚRUVZDORNÝCH PVD VRSTEV ZJIŠŤOVANÝCH POMOCÍ VYBRANÝCH METOD Ing.Petr Beneš Ph.D. Doc.Dr.Ing. Antonín Kříž Katedra
EXPERIMENTÁLNÍ MECHANIKA 1. Jan Krystek
EXPERIMENTÁLNÍ MECHANIKA 1 2. přednáška Jan Krystek 27. září 2017 ZÁKLADY TEORIE EXPERIMENTU EXPERIMENT soustava cílevědomě řízených činností s určitou posloupností CÍL EXPERIMENTU získání objektivních
Pružnost a pevnost. zimní semestr 2013/14
Pružnost a pevnost zimní semestr 2013/14 Organizace předmětu Přednášející: Prof. Milan Jirásek, B322 Konzultace: pondělí 10:00-10:45 nebo dle dohody E-mail: Milan.Jirasek@fsv.cvut.cz Webové stránky předmětu:
LABORATOŘ KOVŮ A KOROZE VZDĚLÁVÁNÍ ODBORNÉ KURZY A SEMINÁŘE
ODBORNÉ KURZY A SEMINÁŘE Vysoké učení technické v Brně Fakulta chemická Purkyňova 464/118 612 00 Brno wasserbauer@fch.vutbr.cz Využijte bohaté know-how odborných pracovníků Laboratoře kovů a koroze při
Tváření. produktivní metody výroby polotovarů a hotových výrobků, které se dají dobře mechanizovat i automatizovat (velká výkonnost, minimální odpad)
Poznámka: tyto materiály slouží pouze pro opakování STT žáků SPŠ Na Třebešíně, Praha 10; s platností do r. 2016 v návaznosti na platnost norem. Zákaz šíření a modifikace materiálů. Děkuji Ing. D. Kavková
Pružnost a plasticita CD03
Pružnost a plasticita CD03 Luděk Brdečko VUT v Brně, Fakulta stavební, Ústav stavební mechaniky tel: 541147368 email: brdecko.l @ fce.vutbr.cz http://www.fce.vutbr.cz/stm/brdecko.l/html/distcz.htm Obsah